» ආයුබෝවන්!... «
România Subtitrari 23.975 !!??
< <
< B si <S
< Bu si <Sn
< BuS si <Sno
< BuSy si <Snou
< BuSyK si <Snoul
< BuSyKa si <Snoule
< BuSyKa si <Snoulet
< BuSyKa > si
Cu mult, mult timp in urmã, aceste meleaguri erau acoperite de pãduri dese.
In aceste pãduri traiau zeii antici.
Atunci oamenii si fiarele trãiau in armonie.
Dar cu trecerea timpului, mare parte din pãdure a fost distrusã.
Ceea ce a ramas era pazitã de bestii gigantice,
care erau supuse marelui spirit al pãdurii.
Acelea erau vremurile zeilor si demonilor.
PRINCIPESA MONONOKE
Yakkuru! Haide bãiete!
- Fetelor! -Ashitaka!
- Se întâmplã ceva ciudat.
-Trebuie sã vã grãbiþi ! Doamna Hii a poruncit tuturor sã se întoarcã in sat imediat.
- Da, tocmai venim de la domnul Ji. - A spus ceva?
- A spus cã pãdurea e altfel decât de obicei. Toate pãsãrile au dispãrut!
- Si toate celelalte vieþuitoare au dispãrut!
- Bine, mã duc sã vãd ce spune domnul Ji. Întorceti-vã cu toþii repede în sat!
- Bine. -Ai grijã!
- Ceva se apropie.
- Domnule Ji aþi vãzut ºi dumneavostrã?
-Am vãzut... nu e uman.
Doamna Hii a spus ca toþi sã se întoarcã în sat.
- Acolo ! Priveºte!
- E un Tatarigami! - Tatarigami?!
- Fugi Yakkuru ! Fugi!
- Se îndreaptã spre sat. Trebuie sã-l opresc!!
- Ashitaka!
- Nu te apropia de Tatarigami! Dacã faci asta, vei fi lovit de blestem!
- Yakkuru! Aici!
- Calm! Calmati-vã!
- De ce? Orice ai fii zeu sau demon, te rog lasã-ne în pace!
- Monstrul! Spre sat!
-Întoarce-te, te rog, lasã satul în pace.
- Opreºte-te te rog! Opreºte-te!
- Ridicã-te!
- Repede, grãbiþi-vã!
-E rãnit ! Ashitaka!
- Chemaþi-o pe doamna Hii!
- Stingeþi focul!
- Ashitaka!
- Eºti bine?
- Kaya, nu te apropia de ranã!
- Ashitaka e rãnit, unde e doamna Hii?!
- Sã nu se apropie nimeni de rana!
- Doamna Hii! Ce trebuie sã facem?
- Uite, toarnã apa asta peste ranã, încet.
- O, zeu farã nume al furiei ºi urii...
...mã închin înaintea ta.
-ªi voi încununa cu onoare moartea ta.
- Sã rãmânã numai pace iar ura sã disparã.
- Piticanii dezgustatoare!
- Curând o sã simþiþi toþi ura mea, ºi o sã suferiþi cum am suferit ºi eu!
-Mã tem cã e foarte grav.
- Pietrele îmi spun cã mistreþul a venit dintr-o regiune din vestul îndepãrtat.
-Avea un fel de otravã în el care îl înnebunea.
- O otravã a urii, care i-a consumat inima ºi carnea ºi l-a transformat într-un demon monstru.
- Principe Ashitaka... - Da.
-Aratã-le tuturor braþul tãu drept.
- Doamna Hii!
-Ashitaka, eºti pregãtit sã-þi priveºti destinul în ochi?
- Da, sunt pregãtit din clipa în care am ucis Tatarigami cu arcul.
- Hmm. Rana se va întinde prin tot corpul. Te va mânca pâna la os.
- Îþi va produce dureri mari, apoi te va ucide.
- Doamna Hii, nu putem face nimic?!
- Ashitaka a salvat satul!
- Nu putem decât sã stãm ºi sã aºteptãm sã moarã?!
- Nimeni nu-ºi poate schimba propriul destin. Nu putem decât sã-l întârziem...
...sau sã luãm iniþiativa ºi sã ne confruntãm cu propriul destin când ne aflãm în faþa lui.
- Priviþi!
- Acest bulgãre de fier era în corpul mistreþului.
-Acesta i-a provocat rãnile. I-a rupt oasele, i-a sfâºiat carnea, provocându-i durere ºi suferinþã.
-Acesta l-a transformat într-un demon Tatarigami.
-Se pare cã se întimplã lucruri ciudate în regiunile din vest.
- Este destinul tãu sã te duci în vest, ca sã vezi clar, cu ochii tai.
- ªi poate cã acolo vei putea gãsi antidotul pentru blestem. Întelegi?
-Da
-Noi suntem ultimii din tribul nostru, ne ascundem în locurile astea de mai mult de cinci sute de ani,
de când împãratul ne-a distrus tribul, ºi am plecat cãtre est.
-Unii am reuºit sã supravieþuim toþi aceºti ani, ...
...dar sângele tribului nostru slãbeºte din ce în ce, cu fiecare generaþie care trece.
-Acum ultimul nostru prinþ trebuie sã-ºi taie pãrul ºi sã ne pãrãseascã...
...pentru totdeauna??! -Câteodatã cred cã zeii râd de noi...
-Dumnezeul nostru, iartã-ne pentru ce îi facem lui Ashitaka.
-De acum încolo orice s-ar întâmpla tu eºti ca ºi mort pentru noi pentru totdeauna.
-Cu bine!
- Ashitaka!
- Kaya! Ce faci aici? ªtii cã e interzis.
-Crezi cã-mi pasã? Am venit sã-þi dau asta, pentru ce ai fãcut pentru sora mea..
-Pumnalul tãu de cristal! Kaya nu pot sã-l primesc.
-Þine-l la tine, o sã te protejeze.
-Trebuie sã-i iei, te rog. Vreau sã-l primeºti. Astfel încât sã nu mã...
- Kaya, ºtii cã nu te voi uita niciodatã.
-O bãtalie?
- Nu, un masacru.
-Hai, miºcaþi-vã!
-Acolo sus pe deal! -Este un razboinic.
- Capul lui este al meu!
- Opriþi!
Ei?!? - Braþul meu! Ce se întâmplã cu mine?
-Grãbiþi-vã! Opriþi-l! - Nu-i lãsaþi sã scape! Ucideþi-i!
-Lãsaþi-mã sã trec!! Vã previn!
- Un demon!
- Rana s-a înnegrit.
- La naiba, are gust de apã caldã!
- A, uite-l!
- Aºa e bine?
-Ce? Ce naiba e asta? Nu sunt bani!
- Daca nu ai banii, dã-mi înapoi orezul, hoþule!!
-Sczaþi-mã, pot sã vãd ºi eu?
- Dã-i bãtaie!
- Hei, femeie! -Asta e o pepitã de aur curat chiar mare!
- Dacã preferi bani, o sa-þi plãtesc orezul, ºi iau eu asta, ce zici?
- Hei voi, e vreo casã de schimb pe aici? -Puteþi sã-mi spuneþi cât valoreazã asta?
- Nu?
-Eu sunt doar un cãlugar, dar aº zice cel puþin trei sãculeþi de orez!
- Aºa este, poate chiar mai mult.
- Hei! Aºteaptã!
- Dã-mi-l înapoi! E al meu!
- Ce te grãbeºti aºa?
-Nu poþi pleca aºa, abia ne-am cunoscut.
-Þi-am procurat orezul, ºi totul e în regulã.
-Nu eºti prea vorbãreþ, te înþeleg.
-Nici sã nu te gândeºti sã-mi mulþumeºti, a fost plãcerea mea.
-De fapt eu ar trebui sã-þi mulþumesc.
-Eram prins în lupta aceea. Am vãzut ce le-ai fãcut samurailor. Ai luptat ca un demon.
-Unde ai învãþat sã lupþi aºa?
-Vãd cã ai observat cã suntem urmãriþi.
-Sã sperãm cã scãpam pentru chestia cu aurul.
- Lupta ar fi o pierdere de timp. - N-ar fi mai bine sã fugim?
- Hmm. Aºa a devenit mistreþul un Tatarigami.
- I-am luat urmele, dar când am traversat satul, l-am pierdut.
- Era firesc.
- Priveºte acolo.
- Era un sat, ultima datã când am trecut.
- Inundaþii, aluviuni, incendii. Mulþi oameni trebuie sã fi murit.
- Rãzboiul, boala. Oamenii înghit un blestem dupã altul...
...urmându-ºi destinul cu propria moarte.
- Dacã vorbim despre blesteme, aceastã lume este un blestem prin ea însãºi.
- Hm, bun aºa!
-Am fãcut o greºealã sã cobor în sat. Am omorât doi oameni pentru asta.
- Nu, pentru cã datoritã þie m-am salvat.
-Lasã cana, trebuie mai întâi de toate sã mãnânci.
- Toþi mor...
...se întâmplã pur ºi simplu, mai devreme sau mai târziu.
- Mmm.
-Am auzit cã împãratul a promis un munte de aur celui care îl va ajuta.
- Frumos castron, n-am mai vãzut ceva asemãnator.
-Ai auzit de un trib din est, care cãlãreau elani roºii ºi care folosea sãgeþi întãrite cu pietre ca tine?
-Desigur, au fost exterminaþi cu sute de ani în urmã.
- Nu te teme, nu o sã spun nimãnui de unde eºti.
- Bine, asta e ceea ce am învãþat demult, de la profesorul meu.
- Hai, terminã de mâncat, e orez peste tot!
- Ai mai vâzut aºa ceva?
- Niciodatã.
- E din corpul mistreþului. E ceea ce i-a provocat mistreþului rana mortalã.
- Este un loc ascuns în munþi departe în vest.
- Este locul în care stã spiritul pãdurii, un loc foarte periculos pentru oameni.
-Daca intrii acolo, e moarte sigurã.
-Spiritul pãdurii?
- Animalele care trãiesc în pãdure sunt enorme ºi se zice cã sunt la fel cum erau în antichitate.
-La revedere, prietene.
-Cu cât ducem mai repede orezul acasã, cu atât mai repede mâncãm. Sã ne miºcãm!
- Vine încoace!
- E zeul-lup al muntelui!
- Þineþi bestiile in frâu! Pãstraþi-vã sângele rece. Alinierea!
- Nu uda praful de puºcã!
-Lãsaþi-i sã se apropie înainte de a trage!
-Pregatiþi-vã..., foc!
- Numãrul doi, foc!
-Asta a fost!
- Sunt numai puii. -Aºteaptã s-o vezi pe mama!
- Moro!
-Vino, Moro!
- Am omorât-o!
-Ai uitat cã e femela, nu poate fi ucisã aºa de uºor.
-Avem pagube.
- Plecãm repede.
- ªi cei care au cãzut în canion?
-Sunt morþi, sã-i ducem pe cei vii acasã!
- Încã respirã!
- Þine-te tare!
- Mã cheamã Ashitaka! - Vin din þinuturile îndepãrtate din orient!
- Sunteþi voi zeii antici care potrivit legendelor trãiesc în pãdurea Shishigamilor?
-Pleacã!
-Kodama? Aici trãiesc Kodama?
- Opreºte-te, dacã te miºti, iþi agravezi rãnile.
- Daca te liniºteºti, nu þi se va întampla nimic rãu. Kodama sunt semnul cã pãdurea e înca purã ºi necontaminatã..
- Nu, îl recheama pe Shishigami!
- Shishigami? Un lup mare de munte?
- Nu, ceva ºi mai monstruos, ºeful tuturor!
- Aaah!Unde a plecat?
- Uite! Întãriri. Suntem blestemaþi.
- Dacã Yakkuru nu se teme, nu e nici un pericol în jur.
-Eºti bun sã ne araþi drumul prin pãdurea voastrã, micuþule?
- Nu cred cã pâna la urmã a fost o idee aºa de bunã. Sã ne întoarcem!
-Nici un om n-a scãpat cu viaþã din aceastã pãdure!
- Curentul rãului e prea puternic ca sã-l puteam traversa...
...iar rãnile prietenului tãu sunt foarte grave. Dacã nu ne grãbim, nu are nici o ºansã.
- Te orientezi prin pãdure? Ca sa fim siguri cã nu ne rãtacim.
- Domnule, cred cã vor sã ne amãgeascã.
- O Doamne, sunt cu miile!
- ªi asa, asta e mama voastrã? Ce copac splendid!
- Oh, locul acesta este magic.
- Urmele acelei fete ºi cele ale lupilor muntelui. Asta trebuie sã fie teritoriul tãu.
- Domnule, locul ãsta e periculos, Astea sunt porþile cãtre lumea cealaltã.
-Cred cã suntem în siguranþã. Sî ne odihnim!
-Alte urme?
- Semnele unui ZOCCOLO cu trei degete. Sunt încã proaspete.
- Dar ce se întamplã? Domnule, ce s-a întamplat?
- Ce s-a întamplat acolo? - Te-ai albit ca o oaie, dintr-o datã.
- De asta v-am spus cã locul e periculos...
-Poftim. -Ai vazut ceva?
-Ce?
- Nu, nu conteazã.
- Liniºteºte-te puþin, þine-te tare.Aproape am ajuns.
-Am simþit-o.
- S-a dus... Orice o fi fost.
- Ciudat. Dintr-o datã nu mai pare greu deloc!
-Braþul nu mã mai doare.
- Eh? Ura, e vindecat!!
- Au! Poate cã nu. E tot rupt.
-Domnule ai avut dreptate! Am ajuns, am reuºit!
-E o fortãreaþã!
- E Oraºul de Fier, facem fier din minereu.
- Hei!
- Vine ceva din pãdure! -E fata-lup?
- Sunt eu! Kouroku, cel care cãlãreºte boii!
-Kouroku e in viaþa!
- Asa e! - Kouroku e înca în viaþã!
- Faceþi liniºte! Încerc sã scriu!
- Kouroku s-a întors din morþi!
- Ce ai spus?!
- Nu eºti o nalucã, nu-i aºa.?
- Unde sunt ceilalþi? - Mai erau alþi doi, cãzuþi în canion.
- Singurii care s-au salvat suntem noi.
- Pãstorii sunt cei care mor întotdeauna.
- Lãsaþi-mã sã trec!
- Domnule Gonza, cine poate sã fie persoana care plimbã un elan roºu?
- N-am mai vãzut pânã acum pe cineva sã-i semene.
- Omul acesta ne-a dus tot drumul pâna aici.
- Mulþumiþi-i.
- Ahhhh!!!! nu mã atingeþi la mânã!
- Voi acolo, nu vã miºcaþi!
- În primul rând, vã mulþumesc cã ne-aþi adus rãniþii.
- Dar e ceva ciudat...
- Aþi ajuns la puþin timp dupã ce noi ne-am încheiat cãlãtoria de întoarcere.
- Deºi în aparenþã aþi trecut prin pãdurea Shishigamilor aducând cu voi...
- Kouroku!!! Trãieºti!!
- Toki! Dragostea mea.
- Cum crezi cã o sã mai conduci boii cu piciorul tãu rupt în felul ãsta?!
- Toki, mica mea floare...
- Mi-am fãcut griji tot timpul! -Aþi fi putut fi devoraþi de lupi.
- Aºa mi-aº fi putut alege un soþ mai bun!
-Toki, lasã-mã sã-mi trag rãsuflarea. - Te rog!
- Toki! Du-te sã-þi þii discuþiile casnice în altã parte.
- Ce aþi spus? Sã abandonaþi rãniþii în felul ãla!
- Ce specie de soldaþi sunteþi! -De ce nu vã purtaþi bãrbãteºte...
...ºi nu puneþi viaþa voastrã la schimb?
- Nu se putea face nimic.
- Iþi mulþumesc. Soþul meu e un idiot, dar sunt bucuroasã cã e sãnãtos...
-E o uºurare. Credeam cã am fãcut ceva rãu cã l-am adus înapoi.
- Hmmm, ai o voce frumoasã, pari un tânar chipeº. Lasã-mã sã-þi vãd faþa.
- Gonza.
-Te rog, condu-l pe oaspetele nostru, vreau sã-i mulþumesc mai târziu.
- Kouroku.
- Bine ai venit. -Îmi pare rãu cã te-am abandonat aºa.
- Oh, te rog! ªi-au meritat-o, doamna Eboshi!
- Toki, te rog iartã-mã ºi tu, sunt rãspunzãtoare, n-ar fi trebuit sã se întâmple.
- Nu-i nimic, dacã nu eraþi acolo lupii îi mâncau pe toþi...
...ºi acum trebuia sã ne gãsim toate alþi soþi!
- Cãalãtorule, odihneºte-te, ne vedem desearã.
- Aaah, nu eºti chipeº, eºti foarte frumos!
- Hei, e nevoie de ceva muncã ca sã punem în ordine tot ce e aici.
- Mâncaþi cu respect!
- Unde, unde?
- Persoana aceea, acolo jos?
- E chiar frumos, exact aºa cum a spus Toki!
-E cu adevãrat draguþ! -Puþin cam tânãr.
- Asta nu te-a oprit niciodatã pânã acum!
- Închideþi-vã odatã gura! - Nu vedeþi cã ne plângem morþii?
- Dacã cãutaþi bãrbaþi arãtoºi, sunt câþiva chiar aici!!
- Beaaah! Am vãzut vaci care arãtau mai bine!
- Hei, cãlãtorule! De ce nu vii cu noi?! Nu sta într-un loc împuþit ca ãsta!
- Ce? Ce aþi spus? Mâncaþi-vã orezul pe care l-am adus acasã cu riscul vieþii noastre!
- Ah! ªi cine pune în funcþiune forja care fabricã metalul care permite cumpãrarea orezului?
- Muncim la forjã toatã noaptea!
- Aº vrea sã mã opresc mai târziu, dacã nu e nici o problemã, ºi sã vãd locul unde munciþi.
- Serios? Atunci te aºteptãm!
- Trebuie sã refacem machiajul!
- Îmi dau ºi cu ruj!
- Nu uita! Te aºteptãm!
- Te rog, nu te simþi dezgustatã.
- Doamna Eboshi se poartã prea bine cu aceste femei.
- Da, dar am auzit cã în privinþa sãnãtãþii, femeile sunt semnul unui sat înfloritor.
-În mod normal, nimeni nu ar accepta sã lucreze la forjã!
- Dar doamna Eboshi primeºte toate femeile care au fost abandonate.
- Are inimã bunã.
- Hei, ai scuipat mâncare peste tot!
- E cu adevarat o persoanã impresionantã, nu-i pasa deloc de blesteme sau de ghinion!
- Sau de spirite.
- Povestea asta cu zeii munþilor nu e nimic faþã de ce s-a întâmplat când a venit Nagano!
- Nagano?
- Era un mistreþ cu adevãrat mare, ºeful de prin pãrþile astea.
- Nimeni nu se putea apropia de munþi.
- În ciuda unui munte plin de bogãþii, a rãsãrit chiar în faþa noastrã.
- L-am vazut cât era de urât, mai ales pentru cã folosisem tot fierul din celelalte mine.
- Practic au fost uciºi cu toþii.
- Munca noastrã e sã dezvelim muntele de pãdure ºi sã tãiem copacii.
- Asta l-a facut pe zeul pãdurii sã se înfurie pe noi.
- Hei! Au început!
- ªi apoi a apãrut doamna Eboshi cu trupele de soldaþi cu puºti.
-Tinere! Hei, e vreo problemã?
- Te doare mâna?
- Nu, mã gândeam doar la zeul-mistreþ...
...durerea ºi suferinþa sa trebuie sã fi fost îngrozitoare.
- Ashitaka, îmi cer scuze cã te-am fãcut sã aºtepþi.
- Oþelul ãsta e bun.
- Suntem în întârziere pentru transportul de mâine.
- Ziceþi la toþi sã ia o pauzã. -Da, doamnã.
- Sunt unii care cred cã sunteþi de partea samurailor sau a Mononokeilor ºi nu au încredere în voi.
- Mulþi încearcã sã preia sub control Tararaba.
- Vã rog, puteþi sã-mi spuneþi care e motivul cãlãtoriei voastre?
- Ar trebui sã-ti fie cunoscutã piatra asta.
- E piatra care a lovit osul ºi a sfâºiat carnea zeului-mistreþ, cauzând transformarea lui în monstru.
- M-am luptat cu el. Pentru asta am fost blestemat cu semnul ãsta pe mâna, care curând mã va ucide.
- De unde veniþi? Plimbaþi un animal ciudat.
-Vin de foarte departe, dar nu pot sã spun mai mult.
-Rãspunde la întrebarea doamnei, altfel te fac bucãþi imediat!
- ªi ce plãnuieºti sã faci, pentru ce eºti aici, mai exact?
- Sã vãd cu ochii neinceþoºaþi de urã.
- Sã vezi cu ochii neþnceþoºaþi?
- Înþeleg.
-Veniþi! O sã vã arat toate secretele mele.
- E înþelept Doamna Eboshi?
- Gonza! Te las sã faci ce a mai rãmas.
- Aceasta e grãdina mea, de care se tem toþi.
- Dacã vrei sã cunoºti secretul, atunci vino cu mine.
- Bunã seara!
- De abia am terminat sã ne construim unul.
- E încã puþin cam prea greu.
- O spuneþi în timp ce îl þineþi cu atâta uºurinþã...
- Dacã-l facem prea uºor, se desface în bucãþi.
- Nu sunt singura care o sa-l foloseascã. Am intenþia sã-l dau ºi femeilor.
-Fãrãd dubiu,asta va fi ceva de vãzut!
- Aceasta e noua puºcã pe care oamenii mei au fãcut-o.
-Cele pe care le-am adus aici sunt prea grele, ºi greu de folosit.
- Cu acestea, nu trebuie sã ne fie fricã nici de monºtri, nici de samuraii îmbracaþi în armurã!
- Ai grijã tinere, domna Eboshi vreã sã conducã lumea!
- Îmi pare rãu cã v-am facut sã munciþi din greu. O sã vã aduc la toþi puþin sake, în curând.
- Ar fi bine!
- Nu vã e de ajuns cã aþi cucerit pãdurea zeilor muntelui, facându-i sã devinã Tatarigami?
Vreþi sã risipiþi altã teroare, furie, disperare, cu aceºti Ishibiya?
- Da eu am tras.
- Îmi pare rãu cã suferiþi. Cu adevãrat.
- Acel misteþ neghiob ar fi trebuit sã se razbune pe mine, nu pe tine.
- Braþul vostru drept parcã ar vrea sã mã ucidã.
- Dacã blestemul meu s-ar duce atât de uºor, aº face-o, dar braþul meu nu s-ar limita numai la asta.
- Ar masacra pe toþi cei care se aflã în încaperea asta?
- Doamna Eboshi, Bãtrânul vrea sã vã vorbeascã.
- Doamna Eboshi, nu trebuie sã subestimaþi forþa acestui tânãr.
- Tinere, ºi eu sunt blestemat.
- Vã înþeleg furia ºi disperarea foarte bine.
- Dacã le înþelegeþi, vã rog sã n-o ucideþi.
- Sunteþi singura care ne-a tratat ca pe niºte fiinþe omeneºti normale.
- Sunteþi singura cãreia nu i-a fost fricã de carnea noastrã în putrefacþie...
...si care ne-a spãlat bandajele cu propriile sale mâini.
- Bãtrâne...
- A trãi este extrem de dureros.
- Blestematã fie lumea, blestemaþi fie oamenii, ºi cu toate astea trebuie sã continui sã trãieºti.
- Imi pare rãu cã vorbesc nedesluºit…
- Se pare cã au venit din nou.
- Când se lasã noaptea, ei se întorc aici ca sã planteze puieþi de copaci ºi sã recucereasca pãdurea.
- Ashitaka, rãmâi aici sã ne ajuþi sã omorâm spiritul pãdurii?
- Aveþi de gând sã omorâþi însãºi inima pãdurii ?
- Dacã zeii antici dispar, atunci nici Mononoke nu sunt altceva mai mult decât bestii.
- Odata ce lumina va pãtrunde în pãdure ºi lupii exterminaþi, aceastã zonã va deveni cea mai bogatã din lume.
- Si principesa Mononoke va deveni umanã.
- Principesa Mononoke?
- Prinþesa spiritelor lupilor, bestiilor, zeilor antici .
- Lupii i-au furat sufetul ºi ea traieºte acum ca sã mã omoare.
- Se zice cã sângele de Shishigami poate vindeca orice.
- Cu el vreau sã vindec leproºii, ºi poate cã tot el conþine ºi cheia pentru a vã vindeca de blestem.
- Doamna Eboshi… Ce pãrere aveþi de puºcã? E mai bunã?
- Fina ca mãteasea, perfectã pentru conducerea lumii.
- Dar tot atârnã un pic prea greu pentru fete.
- Oh!
- Priviþi cine a venit!
- Bunã seara, pot sã împing ºi eu ?
- Ce? Cred cã da!
- Scuzaþi-mã, pot sã încerc ºi eu?
- Aþi stat deasupra ceva timp, aºa cã lasaþi-l pe el.
- Când oboseºti, te schimb eu.
- Nu va dura mult.
- Ia uitaþi, iºi aranjeazã kimonoul!
- Sunt impresionatã, dar nu o sa reziºti prea mult aºa.
- E o munca cu adevarat grea.
- Da, într-adevãr. Cinci zile pe sãptãmânã, toata ziua, pânã noaptea târziu.
- Viaþa voastrã e grea aici.
- Da, dar în comparaþie cu viaþa pe care o aveam înainte, e mult mai bine. E adevãrat!
- Sigur! Primim câtã mâncare vrem ºi bãrbaþii nu ne mai hãrþuiesc.
- Decât dacã vrem noi...
-Cum? Mâine pleci? -Ar trebui sã rãmâi...
… ºi sã munceºti cu noi!
- Mulþumesc, dar trebuie sã gãsesc pe cineva în pãdure.
- E aici!
-Vin lupii !!!
- E ea!
- Opriþi-vã!
- Stai, nu vreau sã mã lupt cu tine ! -Sunt un prieten.
- E pe acoperiº.
- Grabiþi-vã. Se îndreaptã spre casa din sat!
- Mariîi trupele Ishibiya! N-o lãsaþi sã scape!
- Nu vã abandonaþi poziþiile! Nu staþi degeaba!
- Mi se pare cã e pe acoperiº!
- Nu þipaþi! Continuaþi sã împingeþi fãra sã vã opriþi!
- Orice s-ar întampla nu lãsaþi focul sã se stingã!
- E singura? - Da. Nu poate scãpa, am reuºit s-o încolþim.
- ªtiþi cã vrea sã vã omoare de data asta!
- Mai vedem noi. Veniþi!
- Mã auzi prinþesã a bestiilor? Dacã pe mine mã vrei, aici sunt.
- Dacã vrei sã te rãzbuni pe noi pentru animalele pe care le-am ucis…
... aici sunt doua femei pe care aº vrea sã le cunoºti.
-ªi ele vor rãzbunare, pentru soþii lor, omorâþi de lupii tãi.
- Aratã-te, vrãjitoare, soþul meu e mort din cauza ta!
- Uite-o!
- Lãsaþi trecerea liberã, pregîtiþi-vã de luptã!
- E o capcanã! Nu! Aºteptaþi !
- Prinþesã a lupilor-zei, nu coborî acolo! Întoarce-te în pãdure!
- Ascultã-mã ! Te rog! Nu-þi risipi viaþa!
- Sã-l opresc?
- Lãsaþi-l în pace, sã facã ce vrea.
- Cade! Am prins-o!
- Nu vã miºcaþi!
- Un lup al muntelui poate încã sã muºte chiar dacã nu i-a rãmas decât capul.
- Ce?
- Trageþi în punctul în care va cade.
- Foc!
- Nu vã miºcaþi!
- Trezeºte-te!
- Nu!
- Luaþi-o!
- N-o lãsaþi sã scape!
- Omorâþi-o!
- Domnule Gonza, vã e bine?
- Nu vã faceþi griji pentru mine! Duceþi-vã!
- Trãdãtoru-le! Eºti spion pentru lupi, nu-i aºa?
- Opreºte-te!
- Dã-te la o parte!
- Ce crezi cã faci, Ashitaka?!
- Iau viaþa acestei fete în mâinile mele.
- Sunt sigurã cã va fi o nevastã potrivitã pentru tine.
- E ceva întunecat care infesteazã sufletele voastre. ªi al ei.
- Priviþi cu toþii! Acesta este blestemul rãzbunãrii ºi al urii...
…care face carnea sã se descompunã ºi cheamã moartea!
- Nu mai hrãniþi aceastã furie ºi aceastã urã!
- M-am plictisit de blestemul ãsta al tãu Ashitaka!
- Trebuie sã fiu eu cea care-þi va tãia braþul ãla?
- Doamna Eboshi!
-Cineva sã-mi dea o mânã!
- Nu vã faceþi griji, este doar ameþitã iºi va redobândi cunoºtinþa.
- Eu plec ºi iau cu mine fata-lup!
- Aãteaptã! Nu te las sã pleci dupã ce i-ai fãcut doamnei Eboshi!
- Dacã te miºti, trag!
- Kiyo, ce faci ?
- Cum de mai merge?
–Ce face doamna Eboshi? -E bine.
- Cineva sa-mi aducã puºca! Adunaþi aici deasupra trupele lui Ishibiya!
- Nu pleacã de aici vii!
- Toki, vino aici!
- Ce s-a întâmplat?
- Domnule, nu pot sã vã las sã treceþi.
- Cu atât mai puþin cu cât nu sunteþi un locuitor al satului, nu pot sã vã deschid poarta.
- Vã rog, întorceþi-vã.
- Ne-aþi salvat tovarãºii, ºi nu vrem sã vã rãnim.
- Am intrat pe poarta asta azi dimineaþã, ºi acum voi pleca în acelaºi fel.
- Nu fiþi nebun! E nevoie de zece oameni ca sã deschidã poarta!
- Domnule, vã rog sã vã opriþi! O sã muriþi!
- S-a miºcat!
- Daþi-vã la o parte!
- Lupii atacã!
- Stai!
- E bine ! Principesa voastrã e în siguranþã cu mine!
- Staþi ! O voi aduce eu!
- Haide Yakkuru!
- Aveþi mulþumirile mele !
- Succes straine!
- Aºteptaþi!
- Lãsaþi-l ! E al meu!
- L-au împuºcat. E pe moarte.
- De ce nu m-ai lãsat sã o omor? Rãspunde-mi înainte sã mori!
- N-am vrut sã te omor. De aia!
- Nu mi-e fricã de moarte. Aº face orice sã-i scot pe oameni din pãdurea mea.
- De prima datã când te-am întâlnit...
- ªi nu mi-e fricã de tine! Ar trebui sã te omor pentru cã ai salvat-o.
- Femeia aceea este blestematã, ºi nimeni nu mã poate opri sã o omor.
- Nu, trãieºte...
- Ajunge! Nu te mai ascult!
- Ce frumoasã eºti...
- Ce e, San? Vrei sã-i zdobesc þeasta?
- Tribul maimuþã.
- Ce cãutaþi aici?
- Maimuþe? Cum îndrazniþi sã nerespectaþi clanul lupilor?
- Aceasta e pãdurea noastrã.
- Omul... daþi-ni-l nouã!
- Daþi-ne omul ºi plecaþi!
- Plecaþi voi, înainte ca colþii mei sã vã gãseascã!
- Nu plecãm.
- O sã-l mâncãm pe om.
- Da, lãsaþi-ne sã-l mâncãm pe strãin.
- Sunteþi nebuni? Ce s-a intâmplat cu voi?
- De când voi maimuþele mâncaþi oameni?
- Dacã mâncãm omul, îi luãm puterea ºi ii vom goni pe ceilalþi oameni.
- Dã-ne omul, creaturã!
- Terminaþi ! ªtiþi cã nu veþi avea puterea omului, dacã il mâncaþi.
- Tot ce se va intâmpla, e ca vã veþi transforma în altceva!
- Ceva chiar mai rãu decât oamenii.
- Noi plantãm copaci. Oamenii omoarã copacii.
- Pãdurea nu se mai întoarce. Dacã îi ucidem pe oameni, salvãm pãdurea.
- Nu vã pierdeþi speranþa, vom gãsi o cale. Spiritul pãdurii e cu noi.
- Continuaþi sã plantaþi copaci, ºi într-o zi îi vom învinge!
- Spiritul pãdurii nu luptã. O sã murim cu toþii.
- Fetei-lup nu-i pasã, ea este umanã.
- Maimuþe insolente! O sã vã zdrobesc capetele !!
- Opreºte! Lasã-le în pace!
- Nu vã îngrijoraþi din cauza lor. Este în regulã...
- Voi doi mergeþi înainte. Eu stau aici sã mã ocup de om..
- Ce facem cu elanul?
- Daaaa, putem sã-l mâncãm?
- Nu, nu puteþi. Mergeþi acasã!
- Vino aici! Nu te îngrijora, suntem prieteni.
- Nu-þi fie fricã, nu-þi fac nimic. Am nevoie de tine sã mã ajuþi sã-l car.
- Te rog!
- Eºti deºtept. Stii cã e mai bine sã nu vii aici sus.
- Miros de om!
- Poþi sã pleci unde vrei. Eºti liber acum..
- Oh, in sfârºit. A iesit!
- Uite-l! Hai sã vezi! Repede!
- Idiotule! E nocturnul.
- E motivul pentru care stãm aici în pieile astea împuþite de animale!
- Dar dacã priveºti cãtre Shishigami o sã orbeºti!
- ªi voi vã consideraþi cei mai buni vânãtori ai împaratului?
- Avem o scrisoare cu aprobarea Împãratului pentru vânarea Shishigamilor.
- Legenda spune cã înainte ca ziua sã devinã noapte...
...spiritul pãdurii se transformã în Cel care umblã noaptea.
- Când rãsare soarele se transformã înapoi.
- Priviþi! Vedeþi? Se transformã!
- Priveºte stãpâne Jiko!
- Ei? Ce e?
- Acolo jos.
- Uite, trebuie sã fie cu sutele.
- Nu sunt mistreþi din pãdurea asta.
- Probabil cãlatoresc de luni ca sã ajungã aici.
- E Okkoto din Jinsei!
- Nu se poate. Se spune cã a murit acum o sutã de ani.
-El e. N-am nici cel mai mic dubiu.
- Îi cunosc toþi colþii, ºi se pare cã ºi-a adunat întreg tribul.
- Ai vãzut?! Sã plecãm de aici!
- Miºcaþi-vã laºilor! Sãriþi, sãriþi, repede!
- Rana a dispãrut!
- Yakkuru.
- Semnul e încã acolo.
- În sfârºit te-ai trezit. Sã-i mulþumeºti lui Yakkuru. A rãmas lângã tine în tot acest timp.
- De unde ºtii cã-l cheamã Yakkuru?
- El mi-a spus. ªi mi-a povestit despre tine, despre satul tãu, despre tribul tãu, despre pãdurea ta.
- Marele Spirit te-a readus la viaþã, vrea sã trãieºti.
- Am avut un vis ciudat. Un cerb auriu...
- Mãnâncã asta.
- Mestecã.
- Am venit ca sã ucidem oamenii ºi sã salvam pãdurea.
- Ce cautã oamenii aici?
- Acum oamenii sunt peste tot. Întorceþi-vã pe pãmântul vostru ºi omorâþi oamenii de acolo dacã vreþi.
- Fata e fiica mea.
- Noi îi vom ucide aici ca sã salvãm pãdurea asta.
- Ce cautã celãlalt om aici?
- A fost împuºcat ºi Marele Spirit i-a vindecat rãnile. Nu este duºmanul nostru.
- Spiritul Pãdurii l-a salvat pe el ?!! Vreþi sã spuneþi cã a vindecat un om?!
- De ce nu l-a salvat pe Nagano?
- Poate nu e Shishigami, paznicul pãdurii?!
- Marele Shishigami dã ºi curmã viaþa. Viaþa ºi moartea sunt numai ale lui.
- Aþi uitat pânã ºi asta, voi, mistreþii?
- Nu! Voi poate l-aþi implorat pe marele spirit pentru viaþa lui .
- Dar nu v-aþi rugat pentru Nagano, nu-i aºa?
- Lui Nagano îi era fricã de moarte, acum ºi eu port în piept un glonþ otrãvit.
-ªi eu port otravã umanã în corpul meu.
- Imi privesc moartea venind, farã sã dau înapoi.
- Mamã, te rog roagã-l pe Spiritul Pãdurii sã te salveze.
- San, am trãit destul.
- Curand Spiritul Pãdurii mã va lãsa sã mã odihnesc pentru totdeauna.
- Toþi anii aceºtia l-ai apãrat, trebuie sã te salveze.
- Nu ne pãcaleºti. Nagano era frumos ºi puternic.
- Nu se temea de nimic!
- Probabil cã voi lupii l-aþi mâncat!
- Liniºte! - Ce ai spus porc împuþit?!
- Zei ai pãdurii, vã rog, ascultaþi-mã!
- Nagano a murit departe de aici, ºi eu sunt cel care l-a ucis.
- Devenise un fel de demon, ºi într-o zi mi-a atacat satul.
- Dacã vreþi dovezi, uitaþi-vã la mâna mea, unde m-a atins.
- Am ajuns aici cu speranþa cã Shishigami mã poate vindeca de acest blestem.
- Shishigami m-a vindecat de rãni, semnul a rãmas.
- Intâi imi va sfâºia sufletul, apoi mã va omorî.
- E Okkoto. În sfârºit cineva care poate sã înþeleagã.
- Aºteaptã, Lord Okkoto!
- Te rog, nu trebuie sã-l mãnânci !
- Ah. Esti fata om a lui Moro, nu-i aºa? Am auzit vorbindu-se de tine.
- Sunteþi orb!
- Dã-te la o parte. Nu-l mãnânc.
- E în regulã. Lord Okkoto, ceea ce am spus despre moartea lui Nagano este adevãrat.
- Te cred ºi iþi mulþumesc, tinere.
- Sunt trist ºi ruºinat cã din tribul nostru ºi-a fãcut apariþia un astfel de demon.
- Preaputernice Lord este vreo cale prin care sa îndpartez blestemul lui Nagano din mine?
- Pleacã din pãdurea asta. Data viitoare când te mai întâlnesc, va trebui sã te ucid.
- Okkoto, nu puteþi sã câºtigaþi împotriva oamenilor, armele lor vã vor distruge pe toti.
- Moro, priveºte la tribul meu. Creºtem mici ºi proºti.
- Dacã se continuã aºa...
...vor începe sã ne vâneze ca pe carne.
- Dacã riºti totul într-o ultimã luptã, este exact ceea ce oamenii vor.
- Nu m-am gândit sã cer ajutorul tribului lupilor.
- Chiar dacã am fi distruºi complet, va fi o luptã pe care oamenii nu o vor uita.
- Marele Spirit!
- Þineþi-vã boii grupaþi! Grãbiþi-vã!
- Nu trageþi încã! Atrageþi-i mai aproape!
- Foc!
-Auuu! Braþul meeeu!
- Reîncãrcaþi ! Foc!
- Atacaþi !
- Pregãtiþi-vã.
- Se pare cã cineva trebuie sã facã pe pacificatorul.
- Ia puºcaºii, ºi ascundeþi-vã dupã culme.
- Da domnule!
- Sã mergem! -Staþi acolo pâna trimit dupã voi.
- Haide, mânaþi boii. Trebuie sã ajungem la Oraºul de Fier.
- Uite-i! Vin pe lângã trecãtoare.
- Vânãtorii sunt gata domnule. - Bravo.
- Mergeþi ºi spuneþi-le cã peste puþin o sã ne miºcãm.
- Da domnule!
- Salutare Jiko.
- Împãratul imi suflã în ceafã, ºi tu eºti ocupatã jucându-te de-a rãzboiul cu Lord Asano.
- ªi tu nu ai nici o legãturã cu prezenþa lui Lord Asano aici, nu-i aºa?
- Sigur cã nu, ce te-a fãcut sã te gândeºti la asta?
- Ar face pace daca i-aº da jumãtate din fierul meu.
- Chiar aºa? E un lacom nu-i aºa?
- Dar de asemenea orice ar fi nu trebuie sã-i dãm fierul.
- Ascultã-mã. Se dã adunarea pentru bãtalie.
- ªtii ce înseamnã asta. Mi-ai promis ceva.
- Dupa ce voi avea capul Spiritului Pãdurii, mã voi întoarce ºi ne vom ocupa de Lord Asano împreuna.
- Doamna Eboshi aveþi grijã! Se apropie niºte cãlãreþi. Grãbiþi-vã! Înãuntru!
- Vorbeam de lup... Un mesager de la Lord Asano.
- Avem musafiri! Trataþi-i cu respect doamnelor! -Da, doamnã.
- Bine te-ai întors!
- Hei! Nu-l întâmpinaþi?
- Eboshi din Tataraba! Vã aduc un mesaj de la Lord Asano.
- Ai luptat cu talent ºi vitejie, acum deschide porþile ca sã vorbim cu tine.
- Daca aveþi ceva de spus, spuneþi de acolo!
- Doamna Eboshi a luat muntele ãsta de la zei, lupi ºi bestii!
- Acum cã e valoros, îl vreþi.
- Nu-l veþi avea!
- Voi femeilor, ar trebui sã învãþaþi ce e respectul!
- Respect, ce e aia?
- Noi nu am fost respectate din ziua în care ne-am nãscut!
- Dacã vreþi din fierul nostru, uite-l cã vine, chiar cãtre voi!
- Sunt grozave! Se vor lupata cu Zeii Pãdurii sau samuraii, nu conteazã pentru ele.
- Asta aratã adevãrata ta laturã combativã.
- Impresionant, pentru o bucatã de hârtie.
- Trebuie sã avem ce-i mai bun în jurul nostru..
- Nu uita draga mea Doamnã, suntem dupã un Zeu, nu doar dupã o bestie.
- Fetelor, veniþi aici.
- Da, doamna Eboshi?
-Aveþi idee de unde provine documentul ãsta?
- E de la împarat.
-Împãrat? - Cine e împãratul?
- Se presupune cã e ceva important? - Serios, cine e? Ar trebui sã-l cunoaºtem?
- Da, chiar sunt grozave.
- Puteþi pleca. Mulþumesc.
- Cu fiecare zi cu care tãiem copaci si sãpãm dupã fier, pãdurea ºi creaturile pãdurii devin mai slabe.
- În felul acesta vor fi mai puþine victime.
- Ascultã! Îmi eºti datoare ºi am venit sã te achiþi.
- Când ai avut nevoie de puºcaºi, þi-am trimis. ªi fãra ei pierzi Oraºul de Fier.
- Oh, îmi pare rãu. A sunat ca o ameninþare?
- Nu-mi spune cã pâna ºi Împãratul crede în legenda potrivit cãreia, capul lui Shishigami îþi conferã tinereþe veºnicã?
- Nu ºtiu ce crede împaratul, eu sunt doar un biet cãlugãr...
...ºi nici nu vreau sã ºtiu.
- Îmi voi þine promisiunea.
- Oricum am mai luptat cu mistreþii, ºi sunt mai uºor de ucis când vine Moro cu lupii.
- ªi deci poþi sã liniºteºti persoanele alea cu aspect suspect ascunse în spatele culmilor, Jiko.
- Deci am fost desconspirat.
- A, da, încã ceva…
- Întâmplãtor, în ultimul timp a trecut prin satul tãu un strãin?
- Un tânar ce cãlãrea un elan mare roºu?
- A trecut. A plecat.
- O adunãturã de urâþi.
- Oamenii aºtia nu sunt vânãtori obiºnuiþi. Sunt asasini. -Asasini?
- Vã rugãm, lãsaþi-ne sã vã ajutãm!
- Nu ne putem încrede în strãini!
- Dacã se întâmplã ceva suntem blocate aici, nu putem face nimic!
- Aþi spus cã oricum tragem mai bine ca bãrbaþii.
- Tocmai de aceea vreau sã rãmâneþi aici in Oraºul de Fier.
- Mã tem mai mult de oameni decât de Zeii Pãdurii.
- Dupã ce moare Spiritul Pãdurii, nu ºtim ce se va întâmpla.
- Va fi Jiko satisfacut cu capul lui sau va vrea ºi minele de fier?
- Puscaºii lui Jiko se pot întoarce împotriva noastrã. Dacã se întamplã asta am nevoie sa fiþi aici toate sa luptati impotriva lor.
- Nu putem conta pe bãrbaþi.
- Nu vã faceþi griji pentru doamna Eboshi. Eu, Gonza, o voi proteja cu preþul vieþii mele.
- De asta ne e fricã. - Ce!?
- Chiar dacã erai femeie, tot idiot rãmâneai.
- ªtii cã poþi oricând sã sari, bãiete.
- Sã se termine tot...
- Imediat ce iþi vei reveni, semnul se va extinde, te va distruge
- Simt de parcã ca am dormit cu sãptãmânile.
- Am visat cã soarele era lângã mine, mã îngrijea.
- Speram sã plângi în somn. Atunci iþi rupeam capul ca sã taci.
- Este o pãdure frumoasã.
- Okkoto ºi mistreþii s-a miºcat deja?
- Da, mistreþii sunt pe drum, copacii strigã de durere în timp ce mor.
-Dar tu nu-i poþi auzi.
-Eu ºed aici, cu trupul meu muribund ca sã ascult strigãtul disperat al pãdurii...
…visând la momentul în care sã-mi pot înfige colþii în þeasta femeii.
- Moro, de ce nu existã un mod în care pãdurea ºi oamenii sã poatã convieþui fãrã conflicte?
- De ce nu putem opri aceastã luptã acum?
- Oamenii se adunã pentru lupta finalã.
- Flãcãrile armelor ne vor arde pe toþi.
- Ce te gândeºti sã faci din San? - Care e planul tãu? Sã moarã cu tine?
- Tipic. Egoist. Gândeºti ca un om.
- San e fiica mea, una din tribul lupilor. Când pãdurea va muri, va muri si ea împreunã cu noi.
- Trebuie sa o eliberezi. Nu este lup, este om.
- Liniºte, tinere!
- Cum îndrãzneºti sã-i vorbeºti aºa unui Zeu?
- Am prins o pereche de oameni în pãdurea mea. ªi-au aruncat copilul la picioarele mele în timp ce fugeau.
- În loc sã o mãnânc, am crescut-o ca pe copilul meu.
- Acum biata mea urâtã, frumoasã fiicã nu este nici om, nici lup.
- Cum poþi s-o ajuþi?
- Nu ºtiu, dar ºtiu cã putem gãsi o cale sã trãim.
- În ce mod puteþi trãi împreunã? Luptând cu oamenii, cu San de partea ta?
- Nu! Asta ar mãri numai ura si durerea.
- Tinere, nu poþi sã faci nimic.
- Curând semnul demonului, se va întinde ºi te va ucide.
- Pleacã de aici, la rãsãritul soarelui.
- Dacã te întorci, te omor.
- Te simþi bine?
- Da. E datoritã þie ºi lui Shishigami.
- Aºa e.
- Yakkuru! Îmi pare rãu cã þi-ai fãcut griji!
- Se pare cã picioarele mele sunt încã slãbite!
- E totul prea liniºtit. Au dispãrut toþi Kodama?
- În aer se simte mirosul Oraºului de Fier. Suntem aproape.
- Mulþumesc pentru cãlãuzire! Vreau sã vã cer o favoare.
-Vã rog, daþi-i asta lui San din partea mea.
- Sã mergem.
- Ce miros teribil. Îmi ard ochii!
- Asta vor. Încearcã sã ne inducã în eroare simþul mirosului.
- Femeia aceea blestematã, din nou!
- ªtie cã suntem aici...
- E o capcanã. ªi încã una stupidã.
-O capcanã?
- Încearcã sã scoatã mistreþii din pãdure.
-Nu!!
- Oamenii plãnuiesc ceva.
- Trebuie sã avertizãm mistreþii! Încã mai e timp sã-i oprim. Altfel vor fi omorâþi.
- Okkoto e prea încãpãþânat. Nu o sã asculte.
- Nici unul dintre ei nu va asculta. Poate chiar ºtiu cã e o capcanã.
- Mistreþii sunt o rasã mândrã. Ultimul rãmas în viaþã va ataca în continuare orbeºte.
- De ce darâmã copacii ?
- Sã-i înfurie. Ceea ce-i face proºti.
- Mamã, trebuie sã plec.
- Okkoto e orb, trebuie sã fiu eu ochii lui.
- Înþelegi?
- Fã ce trebuie.
-ªtii, tânãrul acela vroia sa-ºi împartã viaþa cu tine.
- Îl urãsc. Îi urãsc pe toþi oamenii!
- De la Ashitaka. Pentru mine?
- Frumos...
- Voi mergeþi cu San.
–Eu trebuie sã merg la Spiritul Pãdurii. - Da. Sã mergem.
- Tribul lui Moro va lupta de partea voastrã! Unde este Lord Okkoto?
- Succes prieteni!
- Vine de la Oraºul de Fier!
- Sã ne miºcãm!
- Stai! - Cine e acolo?
- Iarãºi samuraii!
- Am spus sã stai!
- La o parte din drum!
- Ce Dumnezeu a fost asta?
- Nu mai risipiþi sãgeþile. Le respinge.
- E un om mort, oricum.
- Nu mai trageþi. -Nu mai trageþi.
- Toki, hai sã vezi! - Nu se poate!
- E Ashitaka! - Deci nu e o fantmã!
- Ashitakaaaa!
- Toki?
- Sunteþi bine cu toþii?
- Dupã cum vezi!
- Samuraii lui Lord Asano au încercat o ambuscadã în timp ce bãrbaþii au plecat!
- Dar le-am arãtat noi. - Sunt morþi. - Unde e doamna Eboshi?
- A adus toþi bãrbaþii sãnãtoºi ca sã omoare Spiritul Pãdurii.
- Suntem prinse aici. Nici mãcar nu-i putem trimite mesaj D-nei Eboshi.
- Spiritul Pãdurii! Deci asta explicã exploziile...
- Domnule! V-am pãstrat arcul ºi sãgeþile!
- De ce n-ai adus ceva mai folositor, ca un Ishibiya?
–Dar...
- Eºti nefolositor.
- Mulþumesc, Kouroku!
- Încerc sã aduc niºte ajutoare. - Credeþi cã puteþi sã rezistaþi?
-Nu-þi face probleme, o sã vãrsãm oþelul peste ei!
- S-o aduci înapoi pe Lady Eboshi.
- ªi nu întârzia prea mult.
- La naiba, l-am ratat!
- Vin cu bãrcile peste râu!
- Grabiþi-vã sã ajungeþi la doamna Eboshi! O sã-i reþin cât de mult pot.
- Mã voi întoarce! Promit!
- Te aºteptãm.
-Prindeþi-l. Opriþi-l !
- Încearcã sã ne taie calea! Aleargã Yakkuru!
- Voi doi, mergeþi pe acolo!
- Miros de carne arsã de animale.
- Yakkuru!
- Rãmâneþi acolo!
- Lasã-mã sã-ti vãd rana...
- Va trebui sã rãmâi aici. Aºteaptã-mã! O sã ma întorc dupa tine.
- Þi-am spus sã altepþi!
- Aproape am ajuns, prietene.
- Cine-i acolo?
- Ordinele mele sunt sã nu intre nimeni aici!
- Bine, dar tocmai am venit din Oraºul de Fier. Am un mesaj pentru doamna Eboshi. Spune-mi unde o pot gãsi.
- Doamna Eboshi nu e aici. Dã-mi mie mesajul ºi voi avea grijã sã-l primeascã.
- Trebuie sã vorbesc cu ea. Unde este ?
- Chiar tu eºti? Eºti încã în viaþã?
- Se pare cã tu bãtrâne ai avut probleme mai mari ca mine.
- Toata ziua ne-am îngropat prietenii.
- Oribil. - Oribil.
- Oraºul de Fier e asediat.
- Ce? - Ce?
- Femeiele ºi leproºii se retrag spre zidul interior. Nu avem mult timp.
- Blestematul Lord Asano! - Probabil cã abia a aºteptat sã ieºim din Oraºul de Fier.
- Trebuie s-o gãsesc pe Doamna Eboshi!
- S-a dus în pãdure sã-l ucidã pe Spiritul Pãdurii.
- Cineva trebuie s-o opreascã. Chemaþi-o înapoi!
- Dacã ai terminat de vorbit, poþi sã pleci!
- Voi restul, înapoi la sãpat!
- Stai! ªi cum rãmâne cu Oraºul de Fier? - Aºa este. Este casa noastrã!
- Ce se aºteaptã sã facem? Sã abandonãm Oraºul de Fier?
- Ai auzit ce-a zis bãiatul! N-avem timp de pierdut.
- Trimite un mesaj D-nei Eboshi!
- Pãdurea e mare ºi deasã, sunt sanºe prea mici s-o gãsim!
-Trimite un vânãtor! Ei la ce folosesc?
- Doamna Eboshi e folositã de Jiko.
- Spune-mi! Când aþi luptat cu mistreþii, erau ºi lupi cu ei?
- Aþi vãzut-o pe San, fata-lup?
- N-am idee. Au apãrut aºa, într-un nor negru...
- Era acolo. Am vãzut-o. Eram chiar în prima line.
- Am vãzut tot, tot.
- Ce s-a întâmplat?
- Nu mai ºtiu. S-a întâmplat atât de repede! Afost un coºmar!
- Trupele lui Jiko ne-au pus în faþã ca momealã sã atragã mistreþii.
- Nu ne-au spus de minele de sub picioare...
...în timp ce grenadele veneau pe deasupra.
- Unde e? Unde e San?
- Calmeazã-te. Încerc sã te scot.
- E un lup aici! Hei! Grãbiþi-vã!
- Stãpâne. Ce faceþi?
- Ce se întâmplã? - Nu!!
- Ce crezi cã faci?
- Trebuie s-o gãsesc pe Lady Eboshi. Acest lup mã va ajuta s-o gãsesc.
- Eºti de partea lor, nu-i aºa bãiete?
- Daþi-vã la o parte!
- Ce e mai important pentru voi toþi capul Spiritului Pãdurii sau sã vã salvaþi oraºul?!
- Sãgeþile sunt otrãvite!
- Ajunge!
- Hai sã ridicãm chestia asta. Cu toþii.
- Aveþi grijã !!
- Dupã ce terminaþi aici, ascundeþi-vã lângã lac pânã ajungem acolo. - Da!
- Ai grijã, puºcaºii care sunt cu D-na sunt ai lui Jiko.
- Poftim, þine astea, cât sunt plecat nu-mi sunt de nici un folos.
- Tu mergi cu ei Yakkuru.
- Aveþi grijã de el!
- Gãseºte-o pe San! ªi Eboshi va fi acolo!
- Hai, miscaþi-vã! Drept înainte! Azi o sã terminãm cu asta!
- Domnule. - Da?
- I-ai vãzut?
- Okkoto e rãnit grav, dar el ºi fata-lup se îndreaptã spre locul Spiritului Pãdurii.
- Deci o sã-i ceara ajutorul, nu-i aºa?
- Þine-te dupã ei, dar ai grijã sã nu te vadã, altfel Spitiul Pãdurii se va speria.
- Da domnule, am inþeles.
- Avea sânge de mistreþ pe faþã, nu-i aºa?
- Da, un secret vechi, ca sã nu miroasã a om.
- Aproape am ajuns la lacul Spiritului Pãdurii, încã puþin, hai.
- Ce-a fost asta?
- Lord Okkoto, ceva e în neregulã, trebuie sã înaintãm.
- Este ceva acolo.
- Ce e? - Este atâta sânge în aer cã nu pot sã miros!
-Trebuia sã ºtiu cã tu eºti.
- Tu ai fãcut asta. Din cauza ta pãdurea va muri.
- Greºeºti. Toþi am luptat ca sã o salvãm. Aºa ne mulþumeºti?
- Tu ai adus lucruri rele. - Ceva ce nu e nici om, nici bestie!
- Cum adicã nici om, nici bestie?
-Sosesc! -Este sfârºitul pentru noi.
- Rãzboinici!
- S-au întors. Rãzboinicii mei s-au întors înapoi la mine de pe Tarâmul Morþii!
- Înainte rzboinicii mei! - Ascultã! -Înainte spre lacul Spiritului Pãdurii!
- Nu. Aºteaptã!
- Nu Lord Okkoto, calmati-vã! Rãzboinicii tãi nu s-au întors.
- Aceia sunt oameni care poartã pieile rãzboinicilor tãi, ca sã se ascundã.
- E un truc!
- Nu înþelegi?
- E un truc al oamenilor, ca sã-i conduci la Spiritul Pãdurii!
- Aratã-te Spirit al Pãdurii!
- Dacã tu eºti întradevãr stãpânul aici, dã-le rãzboinicilor mei puterea sã-i învingã pe oameni.
- Apoi fii victorios!
-Lord Okkoto, vã rog, trebuie sã mã ascultaþi !
- San, ne-au înconjurat, Okkoto e distrus. Lasã-l!
- Nu, nu-l las sã fie rãnit de oameni, sã pãþeascã ce a pãþit Nagano.
- Spunei mamei cã oamenii plãnuiesc o capcanã pentru Spiritul Pãdurii.
- ªtie ea ce are de fãcut!
- Trebuie sã te grãbeºti, altfel e sfârºitul pentru noi toþi.
- Hai, du-te acum!
- Rãmâneþi pe loc sau muriþi!
- ªi atunci întreaga pãdure va vedea ce sunteþi.
- Ashitaka?
- Înapoi!!
- Ard, flãcãrile cresc în mine.
- Trebuie sã te lupþi, altfel vei deveni demon.
- Mare Okkoto! Aaah!
- Ce e?
- Este San?
- E in pericol! -Sã mergem!
- Foc!
- Nuuuu!
- Nu! Nu vreau sã devin un demon! -Te rog Lord Okkoto!
- Eºti prea lent. Urcã-te!
- Un lup!
- Eboshi!
- La naiba! Du-te tu înainte!
- Eboshi! Ascultaþi-mã!
- Opriþi focul!
- Ce vrei?
- Samuraii lui Lord Asano au atacat Oraºul de Fier! Femeile sunt depãºite numeric, nu mai rezistã mult!
- Lasã-l pe Spiritul Pãdurii, oamenii tãi se întorc în Oraºul de Fier, unde au nevoie de tine sã-i conduci!
- Ce dovezi ai cã nu mã minþi?
- Sã mint? Nu fii ridicolã ! Ce motive aº avea sã te mint?
- Îmi spui sã nu-l ucid pe Spiritul Pãdurii ºi în schimb sã-i ucid pe samurai?
- Nu! Ceea ce vreau eu, este ca oamenii ºi pãdurea sã convieþuiascã în pace!
- Dar de partea cui e pânã la urmã?
- N-ar trebui sã ne întoarcem?
- Femeile sunt pe cont propriu acum. Am fãcut ce am putut pentru ele. Îºi pot purta de grijã singure.
- Uite lacul depre care a zis Kourukku .
- E momentul adevãrului bãieþi, fiþi atenþi!
- De ce nu vã descotorosiþi de ea pur ºi ºimplu, acum?
- Când vrei sã omori un zeu, lasã pe altcineva sã-þi facã treaba murdarã.
- Moro, ce s-a întâmplat cu tine?
- San!
- Sunt eu, Ashitaka.
- Saaaan!
- Ashitaaaka!
- Okkoto...
... transformat în demon.
- Pleacã bãiete!
- Daca începeþi lupta aici, Spiritul Pãdurii nu se va arãta.
- Lord Okkoto, vã rog, calmati-vã!
- Mare Okkoto, vã rog, daþi-mi fata! Vã rog, daþi-i drumu!
- San, eºti acolo? Sunt eu, Ashitaka!
- Saaaan!
- Omorâþi-l!
- Saaan!
- San!
- Ashitaka!
- Saaaan!
- Ashitakaaaa!
- ªi eu care-mi pãstram ultimele forþe sã-i retez capul demonului, dar trebuie s-o salvez pe San.
- Alcatuiþi o linie defensivã!
- Nu-l atingeþi!
- Nu mai este un zeu.
- Nici mãcar nu mai poþi vorbi, nu-i aºa?
- V-aþi comportat bine. Retrageþi-vã, ºi luaþi rãniþii de aici. Duceti-vã.
- O Doamne, ce spectacol!
- El e!
- Dã-mi fata înapoi, demonule!
- Ashitaka...
- Poþi s-o salvezi pe San?
- Spiritul Pãdurii...
- Eboshi, nu trageþi!
- Eboshi, inamicul vostru nu e spiritul pãdurii!
- Am crezut cã ar fi trebuit sã-l omoare!
- E un zeu, trebuie mai mult de un foc.
- San!
- Nu trebuie sã mori!
- Nu pricep, marele Spirit al Pãdurii le-a luat viaþa?!
- Oh nu, începe sã se transforme!
- Voi toþi, priviþi cu atenþie.
- O sã vã arãt cum se ucide un zeu.
- Un zeu al vieþii ºi al morþii.
- Trucul este sã nu te temi de el.
- Opreºte-te!
- Eboshi!
- Vei muri!
- A fãcut-o! Repede, du-te ºi ia capul!
- Repede Jiko, adu cutia pentru cap!
- Toþi cãrãuºii au fost uciºi. Curaj, grãbiþi-vã!
- Aveþi grijã sã nu atingeþi trupul Spiritului! Vã va lua viaþa!
- Poftim! Capul pe care þi-l fãgãduisem.
- Ai grijã!
- Doamna Eboshi!
- Þi-am spus eu, capul lui Moro încã poate sã muºte!
- Grãbiþi-vã! Sã plecãm de aici! Repede!
- Repede, aruncã-te în apã! - Dar nu ºtiu sa înot!
- E suficient sã pãºeºti pe fund!
- Dã-mi-o mie! Îi tai gâtul!
- Moro deja s-a rãzbunat pe ea.
- Doamna Eboshi!
- Ajutã-mã!
- N-am nevoie de ajutorul tãu...
- I-am promis lui Toki cã o sã vã duc înapoi în oraºul de fier.
- Iºi cautã capul. Nu putem rãmâne aici.
- San!
- Trebuie sã ne ajuþi!
- Nu! Eºti de partea lor, întotdeauna ai fost!
- Ia blestemata de femeie ºi pleacã!
- San... - Niciodatã! Vã urãsc pe toþi oamenii!
- Da sunt fiinþã umanã, San...la fel ºi tu.
- Terminã! Sunt un lup, pricepi ?
- San... - Nu te apropia.
- Îmi pare rãu, am încercat sã-i opresc.
- Ãsta e sfârºitul. Totul s-a terminat. Pãdurea e pe moarte.
- Nimic nu s-a terminat. Noi suntem înca în viata. Ajutã-mã sã ieºim de aici.
- Fugiti!
- Capul se miºcã!
- Îl trag de aici!
- Poftim, n-ar mai trebui sã se blocheze.
- Mulþumesc.
- S-a liniºtit totul...
- Asano aºteaptã zorii.
- Mã întreb dacã tânarul acela a reuºit s-o gãseascã pe doamna Eboshi...
- Nu-þi face griji, a gãsit-o. Trebuie sã apara de dupã culme în orice moment.
- Oh , mare belea! Nu mã întreba de ce îl iubesc. Hei Kourouku!
- Lasã-l sa doarmã. Cât mai poate.
- Ce e? - Nu ºtiu, da nu-mi place.
- E Cel care umblã noaptea!
- Toatã lumea. rãmâneþi la posturi!
- Toki, vine direct spre noi! - Fugiþi, trebuie sã plecãm!
- Nu, i-am promis doamnei Eboshi cã apãrãm Oraºul de Fier.
- Priviþi acolo! S-a întors.
- Ieºiþi cu toþii. I-a fost tãiat capul Marelui Spirit, ºi îl vrea înapoi.
- Dacã vã atinge lucrul ãsta negru, veþi muri!
- Fugiþi spre lac, apa îl va încetini!
- Eboshi ºi bãrbaþii sunt de cealaltã parte, ºi se îndreaptã spre partea asta!
- Merg sã încerc sã îi gãsesc capul înainte sã ne omoare pe toþi!
- Grãbiþi-vã!
- E prea rapid! - Vine încoace!
- Ce facem? - O sã ne omoare pe toþi.
- Ajunge!
- Aduceþi-i pe toþi la lac ºi fiþi calmi!
- Cãraþi bolnavii ºi rãniþii !
- Nu, nu în partea aia! Staþi!
- Oh, sala mare...
- Suntem terminaþi. Dacã arde forja, e sfîrºitul Oraºului de Fier!
- Încã suntem in viata, ne descurcãm cumva. Sã mergem.
- Uite-i, acolo!
- Duceþi-vã!
- Opriþi-vã!
- Oh, trãiþi amândoi! Ce drãguþ!
- Vreau sã-i dau înapoi creaturii. Lasã cutia jos si du-te de aici!
- Sã-i dai capul înapoi acum? Hai bãiete nu fii prost.
- Acum când trebuie sã rãsarã soarele? Priveºte e un zeu al morþii fãra cap.
- Când razele soarelui îl vor lovi, se va dizolva în neant ca un vis urât.
- Domnule, se apropie, trebuie sã plecãm de aici!
- Uite ce e, toatã lumea vrea totul, aºa e lumea, dar eu s-ar putea chiar sa primesc asta.
- Nu mã forþa sã te omor...
- Sunã aºa de simplu...
- Ar trebui sã te relaxezi.
- Fugiþi!
- Ashitakaaaa!
- Am prins-o! Oh!
- Totul e... uh, sub... control! Uh!
- E de rãu!
- Suntem înconjuraþi!
- Hai soare! Rãsari!
- Deschide cutia!
- Nu înþelegi? E deja prea târziu!
- De ce te oboseºti sã vorbeºti cu el?
- Mâini umane trebuie sã-l înapoieze!
- Sã nu spui cã nu te-am prevenit!
- Spirit al Pãdurii, vã înapoiem capul. Luaþi-l ºi daþi pace!
- Ei bine, îmi dã ceva fiori.
- Cred cã s-a terminat.
- Priveºte! Sunt bãrbaþii!
- Bãrbaþii! -S-au întors bãrbaþii
- Nu credeam cã o sã-mi mai vãd casa din nou.
- Doamna Eboshi! Toate bune?
- Nu o atingeþi, e rãnita!
- Priviþi ! Cade pe Oraºul de Fier!
- Sã nu cãdeþi!
- Ah! Nu ºtiam cã Spiritul Pãdurii face sã creascã florile.
- San, San, priveºte!
- Chiar dacã au înverzit copacii, nu va mai fi pãdurea lui.
- Marele Spirit al Pãdurii e mort acum.
- Nu va muri niciodatã. El este viaþa ºi moartea în acelasi timp.
- El este aici chiar acum, încercând sã ne spunã ceva. Cã este timpul pentru amândoi sã trãim.
- Ashitaka, însemni atât de mult pentru mine, dar nu pot sã-i iert pe oameni pentru ce au fãcut.
- Înþeleg. Tu o sã trãieºti în pãdure ºi eu o sã mã duc sã ajut la reconstrucþia Oraºului de Fier.
- O sã fiu mereu prin preajmã...
- Yakkuru ºi cu mine o sã venim sã te vizitãm. Bine?
- Pot sã spun cã un lup ºi tânãrul acela nebun ne-a salvat pe toþi.
- Ashitaka. Poate cineva sã-l gãseascã ? Vreau sã-i mulþumesc.
- Voi toþi, o luãm de la început. De data asta vom construi un oraº mai bun.
- Ei bine, eu mã dau bãtut. Nu poþi învinge împotriva proºtilor!
. Dacă va plăcut filmul .... să fie recunoscători, recunoscător .... ca un gest de recunoştinţă ... nu pentru noi ... dar la care a facut acest film ... şi amintiţi-vă numele lor şi de lucru bun! .
ayubowan!